FaceČi reclamÄ produsul dvs.sau a unei marci aici contact www.OpenSubtitles.org astazi
Un aspect important şi bine ştiut îl reprezintă faptul că
lucrurile nu sunt întotdeauna ceea ce par.
De exemplu pe planeta Pământ omul întotdeauna a considerat că
el este cea mai inteligentă specie de pe planetă.
Şi nu cea de a treia în ordinea inteligenţei.
Cele mai inteligente specii după oameni au fost bineînţeles delfinii
...care în mod curios ştiau despre iminenta distrugere a planetei Pământ.
Au încercat de multe ori să alerteze omenirea despre pericol,
dar multe din comunicările lor au fost greşit înţelese
drept încercări amuzante de a lovi mingea.
Aşa că ei au decis să părăsească planeta Pământ prin mijloace proprii.
Ultimul mesaj al unui delfin a fost interpretat
ca o încercare spectaculoasă de a face o dublă întoarcere
cu o săritură printr-un cerc.
Dar de fapt mesajul era acesta:
La revedere şi mulţumim pentru peşte!
Traducerea şi adaptarea: LOVENDAL E-mail: ovidiu_iacob@yahoo.com
GHIDUL AUTOSTOPISTULUI GALACTIC.
La revedere şi mulţumim pentru peşte,
Ce păcat că s-a ajuns la asta,
Am încercat să vă atragem atenţia la toţi şi am făcut-o.
N-aţi avut destulă minte,
pentru a interpreta cu atenţie
toată natura din jurul vostru.
La revedere, la revedere şi mulţumim pentru peşte.
Lumea e pe punctul de a fi distrusă,
Nu are rost de a fi mereu pe drumuri.
Când planeta e tot ceea ce vă înconjoară.
Chiar dacă aţi folosit plase şi ace,
Noi credem că mulţi dintre voi sunteţi de treabă,
În special femeile şi bărbaţii îmbrăcaţi în bluze.
La revedere, la revedere, la revedere, la revedere, la revedere!
La revedere, la revedere şi mulţumim pentru peşte.
Dacă aş avea o ultimă dorinţă,
Aş dori un peşte delicios.
Dacă am putea schimba un singur lucru,
Am dori ca toţi să cântăm
şi să spunem tuturor
Să facem împreună promisiuni pentru toţi.
La revedere, la revedere, la revedere, la revedere, la revedere!
La revedere, la revedere şi mulţumim pentru peşte!
Extraordinara poveste a ghidului autostopistului galactic
începe foarte simplu.
Cu un om.
Mai precis cu un pământean care nu-şi cunoaşte destinul mai mult decât
şi-l cunoaşte o frunză de ceai în istoria Companiei "Indiile Orientale".
Numele său e Arthur Dent.
Descendent din maimuţă, el măsoară 1,75 m înălţime
şi acum cineva încearcă să-şi facă loc prin casa sa.
Ce vreau să faceţi... Vreau să-l găsiţi
şi să-i spuneţi că acum stau jos culcat.
Ridicaţi-vă dle Dent. Nu puteţi sta în faţa buldozerelor pentru o veşnicie.
- Vom vedea cine va rugini primul. - Această şosea ocolitoare trebuie şi va fi construită!
- De ce trebuie să fie construită? - Pentru că e o şosea ocolitoare!
Trebuie să construim şosele ocolitoare. Şi în plus trebuia să protestezi acum câteva luni!
Aceste planuri au fost afişate încă de acum 1 an.
- Afişate? Trebuie să cobor în pivniţă. - Dle Dent, aveţi vreo idee
câtă stricăciune ar suferi acest buldozer dacă l-aş lăsa să treacă peste dvs?
- Câtă stricăciune? - Nici una.
Printr-o coincidenţă ciudată, nimeni
nu ştie precis câtă bănuială avea descendentul din maimuţă Arthur Dent
că unul dintre cei mai apropiaţi prieteni ai săi nu provenea din maimuţă.
El era de fapt dintr-o mică planetă
de undeva din apropierea stelei Betelgeuse.
Arthur!
- Arthur! - Ford!
- Da? - Aici.
A, aici erai.
- Vino să mănânci, să bei, trebuie să vorbim. - Nu-i cel mai bun moment acum,
pentru că ei vor să-mi demoleze casa.
Deja ştii? Cum?
A, ei, ei. Când ai spus "ei" ai vrut să spui "ei"
Bine. Ascultă, am ceva important.
- Trebuie să-ţi spun chiar acum. - Şi cum rămâne cu casa mea?
Muncitori ai Pământului. Vă aduc veşti bune sub formă de arahide.
Şi bere!
Haide, să mergem la bar.
Au spus că nu-ţi vor demola casa până când nu-şi vor termina berile.
- Dar ai încredere în ei? - Am încredere până în pânzele albe.
- Cât de departe e? - La 12 minute.
Barman, 6 halbe de bere şi asta repede căci lumea e pe cale să dispară!
- Imediat 6 halbe. - Păstrează restul,
mai ai circa 10 minute timp să-i cheltui.
Trei halbe pentru fiecare? În timpul mesei de prânz.
Îmi pare rău.
Timpul este o iluzie. Ca să nu mai spun de timpul mesei de prânz.
Merg şi nişte arahide. Şi nişte sare.
- Ce se întâmplă, Ford? - Arthur,
dacă ţi-aş spune că nu sunt din Guildford?
Sunt dintr-o mică planetă, de undeva din vecinătatea stelei Betelgeuse.
- Vreai să-mi spui ceva? - Îţi aminteşti când ne-am intâlnit?
Bună.
Nu ţi-a părut puţin straniu că încercam să dau mâna cu o maşină?
- Am presupus că erai beat. - Credeam că maşinile sunt forma principală de viaţă
cu care încercam să fac cunoştinţă.
Tu mi-ai salvat viaţa atunci, şi acum eu o salvez pe a ta. Bea.
Cred că e joi. Niciodată joia nu prea pricep.
- Arthur, e vorba de casa ta. - Nu e vorba de casa mea.
- Cine e el? - Ea.
- Tricia McMillian.
Ne-am întâlnit la o petrecere de costume.
Ştii, nu-mi plac acest gen de petreceri. Aş prefera mai degrabă să stau deoparte,
dar aşa a fost să fiu acolo.
Tu cine eşti?
Ea era.
- Dent. Arthur Dent. - Am vrut să spun pe cine întruchipezi?
Costumul, pe Livingston, presupun.
Nu a fost aşa de deştept ca Wayne, dar asta
e tot ce-am putut să fac într-un timp scurt. - Eşti primul vizitator care are dreptate.
- Chiar aşa? - Da, toţi îmi spun Moş Crăciun.
- Şi am crezut că Beegle a făcut-o într-o manieră super. - Da, desigur.
Cred că mulţi dintre cei care vin la asemenea petreceri sunt idioţi beţivani.
Ce?
Toţi aceşti oameni sunt idioţi. Doamne!
- Cât de jenant. - Mie să-mi spui...
Totuşi era minunată, Ford. Frumoasă, spirituală.
Trebuie să-ţi spun fără exagerare că arăţi mai tânără cu cel puţin 8 de ani.
Poate că "dezevoluez".
Ei bine, trebuie să-ţi spun că nu mă întâlnesc cu organisme unicelulare.
- Să mergem în altă parte. - Da, desigur.
- Unde te-ai gândit? - Madagascar.
- Noul club de pe strada Tin? - Nu, la ţara de pe coasta Africii.
Acel Madagascar? Atunci ce mai aşteptăm?
Stai puţin.
Să mergem.
Dumnezeu, tu chiar vorbeşti serios.
- Nu pot merge în Madagascar. - De ce nu?
Pentru că... tu chiar vorbeşti serios?
Da, aş vrea să merg undeva unde nu am mai fost şi aş vrea să merg cu tine,
aşa că ce zici doctore Livingston?
Spun că este o propunere extraordinară.
- Nu pot merge, adică am o slujbă. - Demisionează. Îţi ei alta când te întorci.
- Nici nu-ţi cunosc adevăratul nume. - Tricia McMillian.
Ei bine, Tricia McMillian...
am o propunere pentru tine, de ce nu am merge
undeva mai aproape pentru început, să spunem la Cornwall.
- Şi vom vedea cum merge. - Bine. Desigur. Cornwall.
Hei, scuzaţi-mă.
Acest tip te plictiseşte? De ce nu vorbeşti mai bine cu mine?
Sunt dintr-o planetă diferită.
E adevărat. Vrei să-mi vezi nava?
"Vrei să-mi vezi nava", ce fel de vorbă e mai şi asta?
Se mai întâmplă. Vorbind de...
Mai avem încă 2 minute. Bea, bea.
E cineva la casă.
Pâmânteni, ia şi beţi.
- Pentru fiecare din partea mea. - Cine-i tipul ăla?
Chiar crezi că lumea se va sfârşi?
Da.
Să ne culcăm jos sau să ne punem ceva deasupra capurilor?
- Dacă doreşti. - Ar ajuta?
Deloc.
- Ce naiba... - Fugiţi!
- Priviţi! - Plecaţi!
Ce-i asta!
- Arthur! - Ce naiba sunt acele lucruri?
Sunt nave din flota Vogon Constructor.
Le-am interceptat semnalul în această dimineaţă. Ţine, ai nevoie de asta!
- Ce faci? - Ţine-te bine, vom face o călătorie.
Pământeni, aici este Prostetnic Vogon Jeltz
de la Consiliul de planificare hiperpaţială galatică.
Precum ştiţi probabil, planurile pentru dezvoltarea
regiunilor periferice ale galaxiei implică construirea
unei rute hiperspaţiale exprese prin sistemul vostru solar.
Şi planeta voastră e una din acelea propuse pentru demolare.
Nu are rost să fiţi surprinşi de asta,
pentru că planurile şi ordinile de demolare au fost afişate
în biroul local al vostru din steaua Alpha Centauri timp de 50 de ani de-ai voştri.
Dacă nu vă interesează afacerile locale, asta-i treaba voastră.
Planetă sângeroasă apatică, nu am nici o simpatie pentru voi.
SĂ ÎNCEAPĂ DEMOLAREA.
Nu intraţi în panică!
GHIDUL AUTOSTOPISTULUI GALACTIC
"Ghidul autostopistului galactic" este o carte remarcabilă.
Poate că cea mai remarcabilă, Şi în mod sigur cartea cea mai de succes
care a fost publicată vreodată de marile case editoriale din Ursa Minor.
Mai populară decât "Autobuzul celestial către casă",
mai vândută decât "53 de lucruri de făcut în gravitatea zero"
şi mai controversată decât trilogia filosofică a lui Oolon Colluphid
formată din cărţile: "Când Dumnezeu greşeşte",
"Câteva dintre cele mai mari greşeli ale lui Dumnezeu"
şi "Cine este totuşi acest Dumnezeu?"
A depăşit deja Enciclopedia Galactică
cunoscută drept depozitarul clasic al tuturor cunoştinţelor şi a înţelepciunii, şi asta din 2 motive:
În primul rând, e puţin mai ieftină. Şi în al doilea rând,
are cuvintele "Nu intraţi în panică" imprimate cu litere mari pe coperţile sale.
Deci nu eşti din Guilford.
Ceea ce ar explica accidentul de care întotdeauna m-am mirat.
E un nume de scriitor... acest lucru ce pare a fi o carte.
E bine.
Nu mă simt bine, am nevoie de un echilibru.
- Dacă ştiam unde ne aflăm, aş fi regretat? - Acum siguranţa e importantă.
Bine. Ne aflăm într-o spălătorie.
- Ne aflăm pe nava flotei Vogon Constructor. - Du-mă acasă, Ford.
- Arthur, casa ta este... - O Doamne, casa mea.
Casa mea e demolată!
Nu-ţi aminteşti.
OK, Arthur am ceva să-ţi spun.
E ceva rău, dar adevărat.
Planeta ta a fost distrusă.
Distrusă.
- Nu ai putut să faci nimic? - Ţi-am salvat viaţa. Suntem chit.
E o galaxia grea. Dacă vrei să supravieţuieşti trebuie să ştii
...unde îţi este prosopul. OK, dă-mi mâna.
Ai grijă, e fierbinte. Trebuie să ieşim din această navă.
Înainte ca vogonii să ne găsească.
Vogonii urăsc autostopiştii. Trage.
- Acum avem un semnal. - Ce este un vogon?
Întreabă "Ghidul", spune cuvântul "vogoni"
"Vogoni".
Vogonii sunt unii dintre cele mai antipatice rase din galaxie.
Nu sunt răi, dar îşi pierd repede cumpătul, sunt birocratici, pregătiţi să dea ordine.
Nu ar mişca nici un deget pentru a-şi salva propriile bunici
din mâinile Bestiei lacome din Traal
fără a da ordine multiplicate de 3 ori, expediate, reprimite,
puse la îndoială, pierdute, găsite, dezbătute în public, pierdute încă o dată
şi în final arse pentru 3 luni la cărbuni şi reciclate drept combustibil.
În nici într-un caz să nu-i permiteţi unui vogon să vă citească o poezie.
Ei nu pot gândi, nu-şi pot imagina, mulţi dintre ei nici nu pot scrie.
Ei doar acţionează.
Dacă nu plecăm cât de curând, nu mai ai nevoie de ghid
pentru a afla cât de neplăcuţi pot fi vogonii.
Ei au distrus deja planeta, întotdeauna le face o mică...
- Ce-i asta? - Pune-ţi asta în ureche.
Ford!
- Tocmai am capturat nişte autostopişti. - Peştele îţi traduce.
Peştele Babel este un lucru mic, galben, ca o lipitoare şi probabil cel mai rar din întreg universul.
Se hrăneşte cu energiile creierului absorbind frecvenţele inconştiente
şi produce o matrice de frecvenţe conştiente către centrii vorbirii din creier.
Drept urmare, dacă-ţi pui unul din acesta în ureche,
înţelegi orice îţi este trimis în orice limbă.
Nu are rost să vă împotriviţi.
Să mergem. Nici o problemă.
- Jeltz! - Ce?
Autostopişti.
Nu, nu, sincer, nu e nevoie să citeşti.
V-am făcut deja destule probleme.
Poezia vogonă este acceptată ca fiind cel de-al 3-lea lucru rău din univers.
Cel de-al doilea lucru rău îl reprezintă Azagoţii din Kria.
În timpul recitării din marele lor poet Grunthos Preţiosul,
cu al său poem "Odă verde a unui bulgăre de pământ pe care l-am găsit subsoară într-o dimineaţă de vară"
patru din cei care îl ascultau au murit de hemoragie internă,
iar preşedintele Consiliului galactic de arte nobile
a supravieţuit mâncându-şi un picior.
Poezia absolut cea mai rea a fost scrisă de Paula Nancy Millstone Jennings din Sussex.
Din fericire această poezie a fost distrusă o dată cu Pământul.
...vezi dacă nu.
Deci pământeni, vă invit să alegeţi:
ori muriţi în vidul spaţiului
ori îmi spuneţi ce credeţi despre poezie.
De fapt mie mi-a plăcut.
Câteva cuvinte nu le-am înţeles, dar cred că reprezentările sunt chiar utile.
- Continuă. - Da, procedee stilistice de ritm interesante
care par a contrasta cu metafora reliefată privind umanitatea...
- Vogonitatea! - Vogonitatea, scuze!
- Vogonitatea este sufletul poeţilor. - Are dreptate.
Deci ce vrei să spui îl reprezintă faptul că am scris această poezie întrucât
sub acest exterior aparent aparent dur, fără inimă
eu doresc doar să fiu iubit?
- Da, da, da. - Da, da, da. Te rog.
Aruncaţi-i afară din navă!
Nu are rost să vă opuneţi.
La naiba cu mâinile voastre zăbăloase!
- Nu intra în panică. Nu intra în panică. - Deci, asta e.
Vom muri.
Da, vom muri.
Nu, nu, ce-i aia?
- Ce-i aia? - Ce-i asta? Ce-i asta?
Nu-i nimic aici, vom muri.
Transpiri.
- Vrei o îmbrăţişare? - Nu.
Spaţiul, spune introducerea din "Ghidul autostopistului", este mare.
Foarte mare. Nu poţi crede cât de mare este,
cât de uriaş, mintea scufundându-se adânc în el. Şi aşa mai departe.
De asemenea tot aici se spune că dacă îţi iei o gură de respiraţie mai mare
poţi supravieţui în vidul spaţiului circa 30 de secunde.
Dar întrucât spaţiul este chiar imens,
şansele de a fi recuperat în acest timp sunt
de 1 la 2 la puterea 2079460347.
Care printr-o coincidenţă şovăielnică reprezintă de asemenea şi numărul de telefon
al reşedinţei din Islingtone unde Arthur a venit la o petrecere de costume
şi a întâlnit acea frumoasă femeie.
Deşi planeta Pământ, reşedinţa Islington şi telefonul
au fost deja demolate, Ford şi Arthur
sunt de fapt salvaţi.
- Ford? - Da.
- Cred că sunt o canapea. - Ştiu cum te simţi.
NORMALITATEA RESTABILITĂ.
Atât de mult pentru legile fizicii.
Şi acum să revenim la ştirea zilei.
Furtul senzaţional al celei mai rapide nave din univers
"Inima din aur". A fost furată la ceremonia de lansare
de nimeni altul decât de preşedintele galactic Zaphod Beeblebrox.
În numele populaţiei şi al libertăţii...
democraţiei, şi al altor lucruri asemănătoare.
Sunt aici pentru a mă răpi. Şi iau şi nava cu mine!
Să mergem!
Beeblebrox considerat a fi lider în câteva sisteme solare
este recunoscut a fi celebru prin controversata victorie împotriva lui Humma Kavula,
pe mulţi făcându-i să creadă că au votat cu
cea mai prost îmbrăcată fiinţă în cadrul alegerilor din Univers.
Minunat.
Humma Kavula este cel mai bine cunoscut prin campania sa calomniatoare
"Nu votaţi pentru prostie".
Poţi să-ţi pui egoul deoparte pentru 1 minut? Ceva mai important s-a întâmplat.
Dacă pe această navă există ceva mai important decât egoul meu,
vreau să-l prind şi să-l împuşc chiar acum. Haide. Îmi place.
Vell, Zaphod e doar un tip, ştii asta?
- Doar mă uitam la mine. - Computerul a recuperat un cuplu de
-...autostopişti în camera de recepţie. - Autostopişti? De ce recuperăm autostopişti?
- Nu eu, nava a făcut-o. - Ce? Când?
Când am activat stilul de condus "Improbabil".
- Acesta, butonul mare. - Da, ştiu.
Au fost recuperaţi în sectorul ZZ9PluralZAlpha.
Stai puţin, de acolo m-ai luat tu pe mine.
- Ce? - De pe Pământ.
- E imposibil. - Nu, e doar foarte improbabil.
Ascultă, nu avem timp pentru asta, ştii doar.
Avem poliţia după noi în jumătate de galaxie şi noi ne oprim să recuperăm autostopişti.
OK, o fi bune cosmeticile pentru stil,
dar eu ştiu să gândesc ca lumea.
Devii prea minunată iubito, opreşte-te. Mă înebuneşti.
Nu. O să-l trimit pe Marvin.
Marvin.
Cred că trebuie să ştii că mă simt deprimat.
Ei bine, avem ceva pentru tine care îţi va distrage mintea.
Nu va merge. Am o minte foarte mare.
Da, ştim asta. Dar avem nevoie de tine să cobori la camera numărul 2,
să-i iei pe cei capturaţi şi să-i aduci aici sus.
- Doar atât? Nu-mi va place. - Ei bine, asta-i viaţa.
Viaţa. Nu-mi vorbi despre viaţă.
- Comandante Kwaltz. - Da?
VOGSFERA-CARTIERUL GENERAL AL VOGONILOR Am localizat nava "Inimă din aur" şi pe preşedintele Beeblebrox.
- Unde? - În afara sectorului ZZ9PluralZAlpha.
- Cer permisiune pentru hiperspaţiu. - Aşteptaţi căpitane. Până când permisiunea este acordată.
Da, domnule.
Aduceţi-mi-l pe vicepreşedintele Questular.
Permisiunea pentru hiperspaţiu acordată căpitane.
- Acea uşă a suspinat? - Teribil.
Toate uşile din această navă au fost programate să fie bine dispuse şi optimiste.
Oricum veniţi. Mi s-a ordonat să vă duc sus la punte.
Eu am mintea cât o planetă şi ei îmi cer să vă duc sus pe punte.
Asta se numeşte satisfacţia muncii? Eu nu cred.
Puteţi să mulţumiţi corporaţiei Sirius Cybernetics pentru că a construit roboţi cu PUV.
- Ce înseamnă PUV? - Personalităţi Umane Veritabile.
Sunt un prototip de personalitate. Nu-i aşa?
Arthur?
Hei, tu îmi porţi chiloţii mei? Pentru că eu îi port pe ai tăi.
Şi nu-i o păcăleală. Haide.
O, pentru Dumnezeu.
Am adus extratereştrii. Nu-mi mulţumiţi.
Staţi nemişcaţi!
Să îngheţ? Sunt un robot, nu un frigider.
- Nu vorbeam cu tine. - O, la ce mă gândeam.
- Zaphod. - Ford? Tu eşti?
Ford! Ce bine să te întâlnesc!
- Ce naiba cauţi aici? - Nu ştiu, am fost capturat şi iată-mă aici.
- Şi te-am văzut. - Uită-te la tine!
Preşedintele galaxiei? Nu pot să cred, l-ai învins pe Humma Kavula!
- Fii sigur că am putut. - Vino-ncoace. Vreau sa-ţi prezint un prieten.
Arthur, acesta este Zaphod Beeblebrox.
Preşedintele galaxiei. El este vărul meu şi este şi frate vitreg.
- Are aceleaşi 3 mame ca şi mine. - Noi ne-am mai întâlnit.
- Ne-am mai întâlnit? - Da.
Îmi pare rău, am o memorie proastă pentru specii.
Acesta e el, Ford. Replica cu "Ai dori să-mi vezi nava?"
- Bună Arthur! - Tricia!
- Ce mai faci? - Trilian.
Acesta este fratele meu vitreg Dex. Îmi pare rău, Ford.
- Bună. - Bună.
Mă scuzaţi pentru o clipă?
- Ai venit pe acea mică planetă şi nici măcar nu m-ai căutat? - Îmi pare rău. Nu am ştiut. Ştii că am o galaxie de condus.
Patricia McMillian. Am auzit că ţi-a spus Trillian, care din acestea e numele tău corect?
- E, l-am scurtat pentru că era cam mare. - De fapt am crezut că te-ai gândit să-l schimbi în Ophelia.
E bun!
- Ei bine, e ciudat. Cum ai ajuns aici? - Mi-am ridicat degetul şi iată-mă aici.
- Desigur. În pijamale. - Eram în grabă.
- OK. Ştiai că eram aici? - Desigur, am şi eu un extraterestru.
Uite, te-am părăsit la petrecere şi mă simt prost pentru asta.
- Dar aveam de gând să te sun când mă întorceam. - Nu mai poţi să te întorci, nu-i aşa?
- Nu ştii ce s-a întâmplat, nu-i aşa? - Eram în grabă, mi-amintesc ca am furat nava.
Scuză-mă, sunt în mijlocul discuţiei. Te rog.
Cred că fata...
Pământeanule, ai dat-o în bară cu ea, aşa că tacă-ţi fleanca şi du-te şi te spânzură.
- Vrei să ne batem? Vrei să ne batem? - Da, pot să mă bat.
- Pământeanul vrea să se bată. - Nu. Nu.
Glumeam. Haide.
Să fim prieteni. Eu şi tu.
Nu ai văzut când vine, nu-i aşa?
Da, ai boxat.
Ea l-a învăţat pe amicul tău o lecţie Ford. El este oaspete pe nava mea.
- El este un oaspete pe nava mea! - Am crezut că ai spus ca ai furat-o.
Ce să fur? Despre ce vorbeşti?
Nu-mi sună bine.
- Eşti bine? - Mă simt grozav, mulţumesc Trill.
Hei, am nevoie de puţin ajutor aici. Cred că mi-am pierdut capul.
Am eu grijă de asta!
- Hei, asta e chiar drăguţă. - Nu o atinge.
Sunt acolo, trageţi un foc! Lansaţi o rachetă, distrugeţi!
A! Termină! A!
Doar glumeam! Loveşte-mă! Loveşte-mă dragă!
- Computer? - Bună!
Eu sunt Eddie, computerul navei.
Sunt bucuros să vă anunţ că există o flotă
formată din sute de distrugătoare vogone! Ei vă trimit un mesaj.
Aici este vice-preşedintele Questular Rontok.
- Mă adresez răpitorului, preşedintele. - Mă termină, fii atentă.
Predă nava răpită imediat sau vom trece la măsuri
aşa cum sunt ele stipulate şi permise de...
Secţiunea 1-8 al pilotului galactic din interspaţiu.
Zaphod, te rog întoarce-te acum, totul devine ridicol!
- Lasă hiperspaţiul, haide! - O, desigur, amice.
Nu! Au autorizaţie corespunzătoare de folosire a hiperspaţiului?
Nu comandante.
Adă-mi formularul privind "urmărirea evadaţilor".
Iată formularul!
Călătoreşti de mult? Ţi-am întrerupt călătoria cumva.
- Depinde. Unde mergi? - Unde merg?
- Eşti bine? - Da. Există ceai pe navă?
Da, există. Haide să-ţi arăt bucătăria.
Când vei vedea ce-ţi voi arăta,
o să mă rogi să te iau cu noi.
Cea mai bună băutură făcută vreodată este Pan Galactic Gargle Blaster.
Efectul ei e ca şi cum capul ţi-ar fi fost zdrobit
de o felie de lămâie înfăşurată într-o bucată de cărămidă.
O clipă.
Hei pământeanule, mai spune-mi încă o dată cum te cheamă?
- Arthur. - OK. Minunat.
Fără resentimente, da? Îmi pare rău ce-am auzit despre planeta ta...
- Aminteşte-mi cum se cheamă. - Pământ.
Da, îmi plăcea Pământul. Aceste ghete de pe Pământ le-am luat.
Ascultă, să nu spui asta fetei, pentru că dacă o faci
am să-ţi bag splina în gât.
- Mulţumesc prietene. - OK.
Ce-i chestia asta cu două capete?
Evident că nu poţi avea un creier întreg. E o nebunie.
- Deci l-ai tăiat... - Da. Îmi sprijină personalitatea
pe care o numesc prezidenţială.
Ştii despre ce vorbesc.
Ceaiul tău este gata.
Cred că trebuia să spun că este necesar să semene cu ceaiul.
Deci pentru o fată contează dacă sunt două capete?
- Dacă aş avea şi eu două sau trei capete. - Sau propria navă spaţială.
- Orice altceva, e deja exagerat. - Haide Arthur, nu fi aşa.
Cum ar trebui să fiu? Verde? Să emit sunete?
- Îmi pot întoarce pleoapele înauntru dacă doreşti. - OK. Bine. Vezi asta?
Acest dispozitiv detectează ce-ţi doreşti şi îl realizează.
Poftă bună.
Vezi asta?
Aceasta prăjeşte pâinea în timp ce o tai. Suntem pe o navă, Arthur! În spaţiu.
- Ţi-am spus că vreau să evadez. - Madagascar, asta era...
un fel de test. Şi l-am căzut.
- Cât de rău te doare? - Nu mă simt bine.
Nu, bărbia ta. Poate că am o aspirină.
Tricia, Trillian, îmi pare rău.
- Am ceva să-ţi spun. - Te rog, nu.
E timpul Trill!
- Să nu faci prostii. Butoanele nu sunt jucării. - Butoanele nu sunt jucării.
Oricum, când am văzut ce am de gând să-ţi arăt,
atunci mi-am dat seama de ce am făcut asta cu creierul meu.
Un lucru, totul e puţin înşelător.
Am văzut-o. Această prostie.
În urmă cu milioane de ani în urmă, nişte fiinţe pandimensionale hiperinteligente
s-au săturat tot să nu mai simtă sensul vieţii,
astfel încât au fost desemnaţi 2 dintre cei mai inteligenţi din rândul lor
pentru a proiecta şi construi un supercomputer nemaipomenit
pentru a calcula răspunsuri privind viaţa, universul şi tot ceea ce există.
O, Gândire Profundă vrem să ne dai răspunsul.
- Răspunsul la ce? - La viaţă. La Univers. La tot ceea ce există!
- Dorim să obţinem un răspuns. Ceva simplu. - Trebuie să mă gândesc la asta.
Întoarceţi-vă în acest loc în exact 7,5 milioane de ani.
- E gata? - Nu, nu, mai e.
- S-au întors. - 7,5 milioane de ani mai târziu?
Exact, aşa au făcut.
- Gândire Profundă, ai... - Ai un răspuns pentru noi?
- Da, dar n-o să vă placă. - Nu contează, trebuie să-l cunoaştem.
Bine. Răspunsul la întrebarea finală privind
viaţa, Universul şi tot ceea ce există
este
42.
Da, m-am gândit la el foarte bine, este 42.
- Prostii! - Desigur ar fi fost mai simplu
dacă s-ar fi pus o întrebare mai de actualitate. - Dar era o întrebare, finală. Privind totul!
Asta nu e o întrebare. Numai când ştii întrebarea, vei şti ce înseamnă şi răspunsul.
- Dă-ne atunci întrebarea finală. - Nu pot. Doar unul poate.
Un computer care va calcula întrebarea finală.
Un computer cu o complexitate aşa de mare,
încât viaţa însăşi face parte din matricile sale operaţionale.
Şi voi însăşi veţi lua forma unor noi forme primitive
şi veţi intra în computer pentru a naviga în programul său de 10 milioane de ani.
Voi proiecta computerul pentru voi. Şi îl voi numi...
- Asta e. - Asta e.
- Ei caută întrebarea finală. - Mda.
- Tu. - Eu.
De ce?
Nu e o tragedie dacă 42 nu merge.
- Să petrecem iubito. - De ce...
vrei să ştim întrebarea finală? - Ei bine, din curiozitate, din simţul aventurii,
dar cel mai mult cred că pentru celebritate şi bani..
- Eşti preşedintele galaxiei, nu-i aşa? - Aşa-i, Artun.
- Arthur. - Nu contează.
Faima prezidenţială este temporară, pe când dacă găsesc întrebarea,
faima îmi va rămâne pentru totdeauna.
Şi încă un lucru, vom câştiga.
Tocmai am apăsat butonul.
Şi iată! Suntem la Magrathea. Un gând.
- Oricum, sunteţi de acord? - Întotdeauna.
Bine!
- Aş vrea să ies afară. - Scuze, ce vrei să faci?
Asta!
Modalitatea de condus de "Improbabilitate infinită" este o minunată metodă
de a parcurge distanţele stelare în câteva secunde,
nu ca modalitatea înceată de navigare prin hiperspaţiu.
Deoarece modalitatea de condus de "Improbabilitate infinită"
trece prin fiecare punct imaginabil în fiecare univers aproape simultan.
Cu alte cuvinte nu veţi şti niciodată unde se va sfârşi
sau ce specii vor exista când vei ajunge acolo.
De aceea e important să vă îmbrăcaţi corespunzător.
Modalitatea de condus de "Improbabilitate infinită" a fost inventată pentru a cerceta probabilitatea unui element,
adesea folosită în a strica petrecerile
prin faptul că toate moleculele din lenjeria celor care o poartă
ies simultan conform teorii indeterminării.
Mulţi fizicieni respectabili nu sunt de acord cu acest lucru.
În primul rând pentru că degradează ştiinţa,
dar cel mai mult datorită faptului că ei nu au fost invitaţi la aceste petreceri.
Ei bine, asta se va întâmpla de fiecare dată când apăsăm acel buton?
- Da, foarte probabil. - Cred că pământeanului îi va fi rău.
Vomită în coşul de gunoi omule, asta e o navă nouă.
- Ei, haide. - E normal.
A mers? Suntem acolo?
Da, aici.
- Magrathea! - Nu cred.
- Magrathea! - Eddie, la ce planetă ne uităm?
- Verific asta pentru tine. - Mi-ai separat unul din capete?
Capul de fapt.
Mulţumesc pentru aşteptare. Îmi pare rău să te dezamăgesc,
dar aceasta nu este planeta Magrathea.
Ne aflăm în orbita planetei Vilt Vottle 6.
Humma Kavula!
Magrathea va trebui să aştepte!
Humma Kavula!
La început Universul a fost creat.
Pe mulţi i-a supărat asta pentru că a fost văzută ca o idee proastă.
Multe specii cred că Universul a fost creat de un fel de Dumnezeu.
Totuşi locuitorii jetrivaţi de pe planeta Vilt Vottle 6 cred cu tărie
că întreg universul a rezultat în urma strănutului din nas al unei fiinţe
denumită Marele Strănut Verde.
Humma Kavula!
Jetrivaţii care trăiesc într-o frică continuă privind timpul cred că evenimentul denumit
"Venirea Marii Batiste Albe" se referea la mici creaturi albastre,
fiecare având mai mult de 50 de braţe.
Ei sunt unici în istoria speciilor
prin faptul că au inventat deodorantul înaintea roţii.
- Surpriză! - Bine.
Te iubesc. Fantastic.
Sunteţi înrudite? Nu vă schimbaţi! Ţineţi-o aşa!
Arthur, vreau să beau.
Cred că am mai fost aici.
Am mai fost aici?
Am mai fost aici.
- Humma Kavula! - Haide.
Tricia. Tricia.
Bună Humma.
Te rog, alătură-te nouă. Stai jos.
Îmi pare bine să te văd. Mulţumesc.
Batista soseşte iubiţii mei. Să ne rugăm la Cel de Sus.
Ne vom umple de compasiune.
Deci ăsta e Humma Kavula. Am crezut că depune un jurământ.
Batistă Atotputernică, ne-am ridicat nasurile în semn de respect pentru tine.
Trimite Batista sau binecuvântează-ne pentru a ne curăţa.
Te rugăm să faci asta.
Fiţi binecuvântaţi.
Unde mergeţi aici?
OK, îmi place. E mare, e de aur. Are gust.
- Zaphod Beeblebrox eşti aici ca preşedinte. - Ce vă aduce aici pe umila noastră planetă?
- O, cred că ştii de ce sunt aici. - Nu, nu credb că ştiu.
O, eu cred că tu crezi că nu ştii.
Dar ştim amândoi.
Zaphod eşti meşter la vorbă ca întotdeauna, însă această abilitate nu m-a impresionat niciodată.
E amuzant. În timpul campaniei electorale, Humma,
când tu erai adversarul meu,
mi-ai spus că eram prost.
Alegerile sunt istorie, Zaphod.
Şi dacă nu mă înşeală memoria, tu ai dovedit
că şarmul şi aspectul plăcut pot câştiga în faţa inteligenţei şi abilităţii de a guverna.
- Şi apropo, chiar eşti prost. - Scuzaţi-mă, scuzaţi-mă, d-le Humma.
Vream doar să spun că a fost o încurcătură uriaşă, nu-i aşa?
E mişto, asta-i tot.
Nu ai traversat jumătate de galaxie pentru a discuta despre o campanie electorală murdară, Zaphod.
De ce eşti aici?
Desigur că nu, e ridicol.
Am fost abandonat pe o planetă ciudată pentru câţiva ani.
Nu te-am evitat. Arăţi minunat!
Faci bine. În mod evident ai crescut.
Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă!
Nu ştim de ce ne aflăm aici.
Încercam să ajungem la Magrathea dar nava ne-a adus aici.
Foarte, foarte improbabil.
Mi-am păstrat câteva suveniruri din viaţa mea trecută
în zilele grele ale pirateriei spaţiale.
Dar chiar şi stilul de condus de "Improbabilitate Infinită" necesită coordonate.
Pe care întâmplător le am.
Nu, nu, nu. Nu primeşti nimic dacă nu dai şi tu ceva, Zaphod.
Trebuie să-mi dai ceva în schimb.
- Ce? - O armă.
- O armă? - O armă foarte specială,
proiectată de cel mai tare computer creat vreodată.
Dar singura modalitate de a afla este să te duci în Magrathea.
Îţi voi aduce arma. Dă-mi coordonatele.
Şi ce-mi oferi ca să mă asigur că te vei întoarce?
Cuvântul meu de preşedinte.
Nu. Am nevoie de un ostatec.
Şi la ce ţine cu adevărat Zaphod BeebleBrox?
Haide.
O, nu.
Hei, calmează-te omule. Gândeşte-te înainte de a face asta!
Două capete sunt mai bune decât unul!
Îţi dublează plăcerea!
Ai nevoie de mine, întoarce-te!
Nu mă lăsa singur!
- Întoarce-te! - A fost amuzant, nu-i aşa?
Şi mă întrebam cine va fi cel care va continua să-l ajute pe prietenul
-...tău mai mult decât o face întreaga în mod aparent întreaga galaxie! - Ce e cu tine? Scuzaţi-mă, d-nule Humma.
De fapt noi nu suntem cu el, noi doar am venit aici să vă servim pe dvs!
- Foarte curajos! - Unde naiba e Ford?
Marş! Stânga! Dreapta! Stânga! Dreapta!
Domnule preşedinte, suntem aici pentru protecţia dvs.
Foc asupra răpitorului.
Hei, preşedintele este răpitorul, o să-l omori!
E închis!
Mulţumesc dragă, vom ţine legătura!
Haide, Zaphod.
- Hei, hei, ce încurcătură. - Ce naiba făceai?
Eram afară făcând cercetarea terenului aşa că ne-au descoperit unde suntem.
-Trag în noi, ce vom face? -Am o idee.
Cine dracu l-a pus să iasă afară?
Ce? Doar pe el îl caută.
Tricia, nu te poţi duce acolo. Ce...
- Înapoi! - Ce se întâmplă?
Îl am pe preşedinte, îl voi ucide! Jur că o voi face!
- Poate fi omorât cu aia? - Nu prea cred.
E un spray.
Sunt înspăimântat.
- Bună micuţilor. - Luaţi-o!
- Zaphod, fugi! Haide! - Arthur!
- Tricia.
- Arthur! - Tricia! Aşteaptă!
Arthur!
Împotrivirea e inutilă!
Aduceţi-o la Vogsferă căpitane.
Trebuie să mergem, haide!
Să mergem!
- Computer, du-ne către Magrathea! - Nu, trebuie să mergem după Tricia!
Trillian, Trillian, o au pe Trillian, înţelegi?
Computer! Nu vom merge către Magrathea, vom urmări navele!
Aş vrea, dar nu ştiai că sistemul meu de ghidare a fost dezactivat?!
- Îmi pare rău, dar nu a fost vina mea. - Ce făceai pe acea navă?
- Ford. - Marvin.
Am vorbit cu computerul navei.
- Şi? - Mă urăşte.
Eddie, computer. Trebuie să fie vreo altă cale!
Există vreo modalitate de a urmări acele nave? Prin activarea sistemului de ieşire de urgenţă, va zbura super.
- Incredibil! - Haideţi!
- OK, Ford! - Da, sunt aici.
- Aveţi vreo idee? - OK, să apăsăm acest buton.
OK, Nu! Nu, nu, nu!
NU MAI APĂSAŢI ACEST BUTON ÎNCĂ O DATĂ.
- Apasă butonul. - Nimic, nimic.
OK, băiat bun!
- Amice, ţi-ai uitat prosopul. - Daţi-mi-l jos! Îl voi ucide!
OK, Ford. Care e butonul?
- E mai bine? - E mai rău, mai rău.
Nu am nevoie de aşa ceva. Nu am nevoie de aşa ceva.
O poţi opri din clătinat?
- Marvin, ceva idei? - Am un milion de idei.
- Toate duc către o moarte sigură. - Mulţumesc mult, Marv.
PLANETA VOGSFERA.
- Magrathea! - Nu. Suntem pe planeta vogonilor.
- Da! E Magrathea! - E Vogsfera.
- Da! Magrathea! - Nu, nu e.
- Ba da, este! Ştiu asta! - Nu-i Magrathea.
Ba da! Ba da!
- Aşteaptă. - Îmi iau capul.
- Au aceşti megacreatori. - Îmi iau capul.
Căpitane să le foloseşti când trebuie să se concentreze.
- Ce-i asta? - E o calotă de gândire.
Aşa.
I-a dat ceva waţi, aproximativ 10 minute.
Acum mă simt mult mai bine în starea neplăcută în care ne aflăm.
Apropo, am citit "Ghidul" pentru a afla cea mai bună cale
pentru a salva un prizonier din Vogsfera. Iar acolo se spune să nu încerci.
- Presupun că el are un plan mai bun. - Ei bine, o idee ar fi că am putea...
- A spus cineva asta? - Ce să spună?
- Ce-a fost asta? - Nimic, este...
Nimic, e doar imaginaţia mea.
OK, opriţi-vă! Opriţi-vă toţi!
Uitaţi-vă la mine.
Există în mod sigur ceva aici.
Doar priviţi.
- OK, cred că... - Na, şi tu!
- Da, ce-a fost asta? - Cred...
Zaphod, tu ce crezi?
Cred...
Ce-a fost asta?
Aş face o sugestie, dar nu a-ţi asculta-o. Nimeni nu o face.
Am o idee.
Omoară-l! Dă-mi-l mie!
OK, nu te gândi.
Nimeni să nu gândească. Fără idei. Fără teorii, fără nimic.
E o nebunie! Trillian e undeva acolo şi avem nevoie de o idee pentru a o salva!
Am o idee...
Fugiţi!
Trebuia să te opreşti!
OK. Fără gândire, fără gândire.
Nu-mi vin idei.
Bine, asta nu e o idee...
Marvin, poţi să-mi dai mâna?
OK, unde e ea?
Cine, aici este robotul direct Arn.
Tricia August McMillianess din Plout?
Nu, Tricia Maria MacMillian de pe Pământ.
- Îmi pare rău, nu există înregistrări despre planeta Pământ. - Sectorul galactic ZZ9PluralZAlpha.
- Da. - Minte.
E suplă şi drăguţă şi minte.
Da, aici.
Distrus. Aveţi un al doilea domiciliu? Planetă?
- Distrus? E imposibil. - Aşa scrie aici.
Spune că planeta a fost distrusă pentru a se face o autostradă spaţială.
Cine naiba a dat ordinul să distrugă o planetă?
- Aceea e clădire gri, nu? - Toate clădirile sunt gri.
Dă-mi mâna, ha-ha, foarte nostim.
Cum pot să mai conduc cu un singur braţ, om tâmpit ce eşti.
Deci trebuie să te întorci şi să le umpli.
Şi apoi asigură-te atunci când umpli...
Dă-mi asta. Sunt britanic. Ştiu să stau la coadă.
- Hei preşedinte, nu poţi face ceva? - Preşedintele nu poate face nimic care să vă atragă atenţia de la voi.
Nu te supăra, dar eşti un tip tare.
Hei! Ce mai faci?
Bună, sunt preşedintele vostru! Ce se întâmplă?
Îmi pare bine să te văd. Cum îţi mai merge?
Următorul!
Ce mai faci?
Mulţumesc, ei sunt cu mine.
De-o parte.
Dă-ne un pupic.
- Bună, am venit să eliberez un prizonier. - Formularul de eliberare a prizonierului.
- Nu te cred. - Au trimis ordinile.
Cu dragoste şi sărutări, Zaphod.
- Cu dragoste şi sărutări? - Conform codului galactic,
pedeapsa pentru o răpire prezidenţială... - Vino acum!
este aceea că va fi mâncarea pentru Bestia lacomă din Traal. O zi bună.
Lăsaţi-mă!
Ce naiba e asta?
Aşteptaţi, aşteptaţi, este o greşeală!
Marcaţi toate căsuţele din partea dreapta.
Da, am făcut-o.
Ce te faci dacă te simţi prins fără nici o speranţă de salvare?
Consideră-te norocos că viaţa ţi-a fost favorabilă până atunci.
Pe de altă parte, dacă viaţa nu ţi-a fost favorabilă până atunci,
care în circumstanţele actuale e mai aproape de realitate,
consideră-te cât de norocos eşti că nu vei mai continua aşa.
OK, poftim.
Răpirea preşedintelui?
- O nu, nu poate fi eliberată. - OK, bine. Acesta e preşedintele.
OK, vezi? Acolo? El spune că toată afacerea privind această răpire
a fost doar o neînţelegere. - Da?
Nu a intenţionat nimic să facă, aşa că el îţi ordonă să o laşi să plece.
Dar acesta nu este formularul de eliberare prezidenţială a prizonierului.
Acelea au culoarea albastră.
- Voi sta aici. - OK. Bine.
O, azi îi foame.
Ne pierdem timpul.
- OK, aceasta este Tricia McMillian. - Tricia McMillian. OK.
- Dle, acesta este un formular de eliberare. - Mulţumesc. E liberă să plece.
Eliberaţi-o.
Zaphod se află aici.
E minunat atunci. Să-l aducem.
Pe cine mai aşteptăm?
Vorbesc serios.
Tricia.
- Haide. - Tâmpitule!
- Ai semnat pentru distrugerea Pământului. - A făcut-o!
- Am făcut-o? - Da.
Cu dragoste şi sărutări de la Zaphod! Nici măcar nu ştii să citeşti, nu-i aşa?
Dragă, sunt preşedintele Galaxiei. Nu-mi pierd timpul pentru citit.
Acum planeta şi casa mea sunt distruse,
asta pentru că ai crezut că cineva ţi-a cerut autograful!
- Dragă, ei m-au înfricoşat! - Chiar eşti un tâmpit? Vorbesc serios!
- Îl controlează pe preşedinte! - Trillian!
- Ai ştiut, de ce nu mi-ai spus? - Pentru că m-a ameninţat!
- Eşti un fricos, Arthur. - Un fricos! Care vine să te salveze.
Tâmpitule!
- Am braţul tău. - Ce drăguţ eşti.
Sunteţi norocoşi tare că mai aveţi ambele braţe.
Mi-am pierdut răbdarea.
De data aceasta îl voi urmări eu însuşi. Pregătiţi-mi nava.
Fantastic! În sfârşit.
A, avem la dispoziţie 1 oră pentru masă.
- Cred că voi mânca supă azi. - Eu carne.
Enciclopedia Galactică în capitolul său privind iubirea
afirmă că aceasta este prea complicată pentru a fi definită.
"Ghidul autostopistului galactic" spune următoarele în ceea ce priveşte iubirea:
Evit-o ori de câte ori e posibil.
Din păcate, Arthur Dent nu a citit niciodată "Ghidul autostopistului galactic".
- O, îmi pare rău. - Nu, intră.
Nu am vrut...
Trillian, am vrut doar să spun că ai avut dreptate,
că ar fi trebuit să-ţi spun şi că înţeleg dacă eşti supărată pe mine.
E meritat. Deşi ştiu cum trebuie să te simţi.
- Poţi să-mi dai prosopul? - Da, desigur. Poftim.
De fapt ceea ce vroiam să-ţi spun este faptul că...
Dacă îţi spuneam "da" şi mergeam cu tine în Madagascar,
atunci totul ar fi fost altfel acum.
Mă gândeam că poate ar fi contat cu ceva.
Nu contează.
Bine, computer! Du-ne la...
Unde ne îndreptăm?
OK, am să-ţi mai aduc încă o lămâie. Bine.
- Activează stilul de condus probabilistic. - Nu, Zaphod, nu. Butoanele nu sunt jucării.
- Ce ai făcut? - Coordonate către Magrathea acceptate.
Băieţi, trebuie să vă spun că ne aflăm în orbita
şi la altitudinea de 300 de mile în jurul planetei legendare Magrathea.
Magrathea! Magrathea!
Magrathea!
De necrezut.
Incredibil!
E mai rău decât mă gândeam să fie.
Există un mesaj înregistrat. O clipă.
Un consilier comercial din Magrathea vă mulţumeşte pentru vizită,
dar regretă că întreaga planetă este temporar închisă.
Dacă vreţi să vă lăsaţi numele şi planeta de unde proveniţi,
vă rugăm să o faceţi după semnal.
- Cum poate fi planeta închisă? - În mod sigur nu e, vere.
Bine. Computer, continuă să mergi. Du-ne acolo!
Sunt bucuros să o fac!
Este o onoare că entuziasmul pentru planeta noastră rămâne de neclintit.
Ca un simbol al aprecierii noastre, sperăm că vă veţi bucura de
cele 2 rachete termo-nucleare
pe care tocmai le-am lansat spre nava voastră.
Pentru a asigura calitatea serviciului, morţile voastre vor fi monitorizate. Mulţumim.
Băieţi, sunt bucuros să vă anunţ că 2 rachete termo-nucleare se îndreaptă înspre noi.
Dacă nu vă supăraţi, am să mă duc în faţă să urmăresc puţină acţiune.
Pare să existe ceva care dereglează sistemul de ghidare.
Impactul în 45 de secunde.
- Computer, fă ceva! - Desigur amice, vă las să vă folosiţi
de controlul manual. Mult succes!
Am nevoie de ajutor!
Nu pot să fac asta cu cea de a treia mână!
Arthur! Apucă-mi mâna!
- Le-am pierdut? - Nu, vin după noi.
- De ce nu apeşi asta? - Nu, încă nu suntem în stadiul normal de funcţionare!
- Ce se va întâmpla? - Nu ştiu!
Nu! Să nu o faci! Suntem aici, să n-o faci.
- E tare naşpa treaba. - Nu!
Uau! Unde ne aflăm?
- Exact acolo unde suntem. - Ce s-a întâmplat cu rachetele?
În mod clar s-au transformat într-un ghiveci de plante şi...
într-o balenă care arată surprinzător de bine.
La un factor de probabilitate de 1 la 8767128.
- Am restabilit normalitatea. - Normalitatea, desigur.
Vom putea vorbi despre normalitate când vacile se vor întoarce acasă.
- Nu-i normal. - Care casă?
Ce sunt vacile?
Probabil că o ceaşcă cu ceai îmi va restabili normalitatea.
E important de reţinut faptul că
un caşalot a venit pe lume
la câteva mile deasupra suprafeţei unei planete străine.
Din moment ce nu aşa se comportă o balenă,
această creatură inocentă are foarte puţin timp la dispoziţie pentru a reveni la normal.
Aceasta gândea când cădea.
Hei! Ce se întâmplă?
Cine sunt eu? De ce mă aflu aici? Care e scopul meu în viaţă?
Ce vreau să spun când mă întreb "cine sunt"? OK, OK, calmează-te.
Încearcă să înţelegi. E o senzaţie interesantă,
oare ce este? E un fel de nelinişte în...
Trebuie să caut denumiri pentru lucruri.
Să-i spunem coadă! Da, coadă!
Şi acestui sunet zgomotos pe care îl aud...
...dacă-i spun "vânt" e bine? Da, e bine.
Uau, e chiar nemaipomenit!
Sau e chiar vântul? E o lumină nu-i aşa?
Şi ce-i acel lucru care vine înspre mine foarte repede?
Aşa de mare şi plat şi rotund, are nevoie de un nume ca lumea!
Vânt..gând..Pământ! Asta e: pământ!
Mă întreb dacă va fi prietenos cu mine. Bună pământule!
În mod ciudat, singurul lucru care îi vine în minte unui ghiveci de plante îl reprezintă:
"O, nu..nu, iarăşi!"
Mulţi cred că dacă am şti exact
de ce aceste plante au acest gând,
am şti mai multe despre natura universului decât acum.
Ce sunt acele lucruri?
Sunt porţi de intrare în altă dimensiune.
OK. Presupun că aceste porţi au încălzire centrală, nu?
Acesta este.
Se va sfârşi în lacrimi, ştiu asta.
Uau!
OK! Să intrăm!
Cum? Intrăm în aia?
- În aia? Fără măcar să ştim unde duce! - Dacă o alegem pe cea greşită, ne vom întoarce!
Şi vom alege alta, nu-i mare lucru.
Ce? E o gândire tâmpită! Foarte tâmpită!
Dacă ne va descompune în particule mici?
- Asta e cea corectă! Am o presimţire! - Ford!
Presimţirile sale sunt bune.
- Arthur, eu spun să mergem! - Să merg cu presimţirea unui om
al cărui creier e plin de lămâi! E sinucidere!
- Cred că mă simt jignit de asta. - Nu mă interesează ce crezi tu!
Îţi cam iei nasul la purtare, Alex, Art sau cum naiba te-o mai chema.
- Arthur! - Ai încercat vreodată! Du-te tu!
- Trillian! - Cred că asta trebuia să se întâmple!
S-a dus! Ford, s-a dus!
Arthur, nu intra în panică!
- S-a oprit! - V-am spus că se va termina în lacrimi.
Chiar aşa!?
Jeronimo!
Departe! Departe!
Asta e! Asta e!
Gândire Profundă! Vin!
Aşa sperai să se termine nu-i aşa?
Eu, singur pe o planetă moartă cu un robot maniaco-depresiv.
Tu crezi că ai probleme? Ce-ai face dacă ai fi un robot maniaco-depresiv?
Scuzaţi-mă.
- Cine eşti tu? - Ce? Numele meu nu e important.
- Trebuie să vii cu mine. - Stai deoparte.
Evenimente groaznice sunt gata a începe. Trebuie să vii cu mine sau va fi prea târziu.
- Prea târziu pentru ce? - Ce? Nu, nu.
- Cum te cheamă pământeanule? - Dent. Arthur Dent.
Prea târziu pentru "dentasodent".
E un soi de ameninţare. Înţelegi? Nu.
- Prietenii tăi sunt în siguranţă. Ai încredere în mine. - Nu voi avea încredere în cineva care nu-şi spune numele.
OK, numele meu...
Numele meu este...
Startibartfast. Ţi-am spus că nu e important.
- Deci prietenii mei sunt teferi? - Să-ţi arăt.
Am calculat şansele tale de a supravieţui. Dar n-o să-ţi placă.
Ştii că noi construim planete?
O da, o îndeletnicire fascinantă.
Întotdeauna mi-a plăcut să fac ţărmurile.
Şi dispuneam întotdeauna de fonduri suficiente pentru a proteja câmpiile.
Apoi economia galactică a căzut
şi se pare că s-a încetăţenit ideea că a construi planete
este puţin cam de lux.
Oricum, trebuie să vii cu mine pentru că s-a făcut o încurcătură groaznică cu planeta ta.
A fost cel mai bun proiect al nostru.
Cel mai bun proiect?
Da, dar nu cred că oamenii înţeleg asta.
Trebuie să te anunţ că,
vom trece printr-un fel de poartă.
S-ar putea să te sperie.
Bine ai venit la etajul fabricii noastre.
Da, asta e.
Asta e.
O, Gândire Profundă măreaţă!
Am călătorit mult pentru a şti
dacă te-ai gândit pentru întrebarea finală.
A vieţii! A universului! A tot ceea ce există!
- Nu. - Ce?
M-am uitat la TV.
Am proiectat un alt computer pentru a face asta.
- A da! Am uitat. E aici? - Nu, nu e aici. E o altă lume.
- Este într-o altă lume. - E o altă lume, tâmpitule.
Sau cel puţin era până când vogonii au distrus-o
pentru a face loc drumului expres hiperspaţial.
Eşti sigur că nu deţii întrebarea sau deţii o modalitate de a...
deveni disponibilă sau ceva de genul acesta, pentru că am făcut o mulţime de sacrificii sa ajunge aici.
Ssst!
Spectacolul începe.
Ei bine, nu vreau să te deranjez, aşa că eu plec.
Minunat. Voi pleca în altă parte de aici.
- Zaphod, Zaphod! - Da.
- Mai e arma. - Arma.
Pentru care te-a trimis Humma.
I-ai dat capul.
De ce aş fi făcut asta?
- E o tâmpenie. - Hei, Gândire Profundă!
Ni s-a spus că există o armă.
Iată.
Ţi se pare cunoscut?
- Deci nu a fost distrusă. - De fapt distrusă. E o copie. Pământul 2.
Deci ai făcut Pământul.
Nu eu singur, dar am avut contribuţia.
Ai auzit de un loc care cred că se numeşte Norvegia.
A fost făcut de mine. Am luat un premiu pentru el.
Frank!
Acesta-i Frank.
Aproape au terminat cu oceanele.
Zaphod, aici. Asta e.
Exact cum a spus Humma.
Acum putem merge să-ţi iei capul înapoi.
- Bună Ford. - Bună.
Îmi pare bine că te-am cunoscut.
Nu, nu, nu!
Ce-am făcut.
Cred că e primul tău schimb.
Ai realizat atâtea şi încă realizezi.
Ai ales această cale, chiar dacă nu ai obţinut nici un răspuns, asta înseamnă că obţine nici un ban.
Şi nici faimă. Pe care o meriţi.
Din acest punct de vedere o armă face exact ceea ce numele ei îl sugerează.
Dacă o îndrepţi spre cineva şi apeşi trăgaciul,
acela va vedea lucrurile din punctul tău de vedere.
Dă-mi asta.
A fost proiectată de Gândire Profundă,
dar a fost patentată unui consorţiu de neveste intergalactice disperate de
discuţiile fără rost avute cu soţii lor,
săturate până în măduva oaselor de replica
"Chiar nu înţelegi, nu-i aşa?"?
Ai dreptate. Nu ar fi trebuit să fiu aşa de supărat pentru că
viaţa merge înainte şi ar trebui să o accept aşa cum e.
Mai împuşcă-l o dată.
A face autostopul e un lucru bun. La fel şi prosoapele sunt bune.
- Ce ai spus... - E minunat.
Să mergem.
Îmi dau seama de ce Humma Kavula are nevoie de una din astea.
Mai bine ne-am întoarce, Arthur ne aşteaptă.
- Cui pasă? - Mie îmi pasă.
În special de când amândoi suntem specii pe cale de dispariţie mulţumită ţie.
- De ce eşti aşa de ţâfnoasă păpuşo? Calmează-te. - Aşa ţăfnoasă? Vrei să ştii de ce sunt aşa?
Desigur că eşti. Planeta ta a dispărut,
şi tu te plimbi în jurul galaxiei cu tipul care a semnat ordinul de distrugere a ei.
De fapt ai vrut să afli întrebarea pentru că
întotdeauna ai vrut să ştii dacă există viaţă veşnică
şi acum eşti dezamăgită când ai aflat că nu există.
Fantastic! Halucinant.
Nu ai casă. Nu ai familie şi eşti prinsă cu mine, care fac parte
din lungul şir de bărbaţi care nu te înţeleg.
E adevărat?
Şi eşti îngrijorată că s-ar putea ca tu să o încurci împreună cu singurul bărbat care te înţelege.
O, păpuşo.
Dă-mi lucrul ăla!
Nu vă ma afecta, căci sunt deja femeie.
Hei, nu-i nimic. Sunt doar nişte şoricei.
Himalaya!
Pământeanule, trebuie să-ţi spun că pe planeta pe care ai locuit
a fost dată pentru folosinţă, plătită şi condusă de şoareci.
Când spui şoareci, te referi la acele fiinţe mici cu brânză între mustăţi?
Da, dar ele au pătruns în dimensiunea noastră
ca fiinţe pandimensionale hipointeligente.
Adică nu ştiu dacă au acea brânză de care tu vorbeşti,
dar au fost pe Pământ va să facă experimente cu voi.
Îmi dau seama de ce ai devenit confuz acum,
dar, vezi tu, noi de fapt am făcut experimente pe ei.
Nu, eu am înţeles ce vroiau ei ca voi să credeţi,
pentru că voi de fapt eraţi elemente în programul lor de calculator.
De fapt, asta explică multe.
Toată viaţa mea am avut ciudata senzaţie că există ceva mai mare şi mai sinistru care se află în lume.
Nu, este o paranoia perfect normală. Toţi din acest univers au această senzaţie.
Poate că sunt bătrân şi obosit, dar şansele de a afla
ce se întâmplă de fapt sunt aşa de îndepărtate,
aşa încât singurul lucru pe care îl pot face este să ignor senzaţia şi să mă preocup de altceva.
Aş prefera să fiu fericit.
- Şi eşti fericit? - O, nu.
Aici totul coboară.
Iată aici.
Asta-i?
E ceva, e totul acolo.
Totul funcţionează.
Bine ai venit acasă.
Hei!
Surpriză!
Ce faceţi? Ce s-a întâmplat cu voi?
Acolo e ceai?
La început gazda noastră ne-a atacat.
- Aşa... - Dar apoi
ne-a recompensat dându-ne această masă nemaipomenită.
Totul e aşa de delicios.
Ăsta-i paradisul!
Aşa cum îţi place pământeanule.
Vorbesc. Şoareci vorbitori. Nemaipomenit.
Ia un loc, pământeanule.
O, mulţumesc. Mulţumesc pentru asta.
- Te rog, bea. - Mă scuzaţi.
- Mai e nevoie de ceva? - Nu, suntem bine, mulţumim.
Bine. Voi fi afară, deci...
Ai avut dreptate.
- Te rog bea. - Da.
Avea dreptate.
- Acum să trecem la afaceri. - La afaceri!
- Mâncaţi! - Şttt.
Îmi pare rău.
După cum ştiţi, am petrecut mult timp pe planeta voastră, căutând această întrebare finală.
Până când ne-a explodat în faţă. Ad litteram.
De aceea ne aflăm aici. Am realizat un contract foarte avantajos pentru
5 spectacole de discuţii DTV. - Bine.
Dar aici e problema, trebuie să avem produsul.
Avem nevoie de această întrebare finală. Sau măcar de una care pare a fi finală.
- Desigur. - De aceea am reconstruit planeta
şi acum tot ceea ce ne lipseşte este o piesă din acest puzzle.
- E vorba de creierul tău. - Da.
- Mai vrei ceai? - Îmi pare rău, dar aţi spus că aveţi nevoie de creierul meu?
Da. Pentru a termina programul.
Nu puteţi aveţi creierul pentru că eu îl folosesc.
- Abia îl foloseşti. - Abia îl folosesc?
Şoricel.
Zaphod! Trillian! Ford.
Ce era în acea mâncare?
- Ce era în ceaiul meu? - Nu-ţi fă griji. Nu vei simţi nimic.
Măcar aşteaptă puţin. Ai vrut o întrebare
care să se potrivească cu răspunsul 42. Ce zici de 6 x 7?
Sau câţi vogoni sunt necesari pentru a schimba un bec?
Sau pe câte străzi trebuie un om să păşească?
- Hei! Nu e rău! - Bine.
Bine, luaţi-l. Capul meu este plin de întrebări şi vă asigur că
nici un răspuns la ele nu mi-a adus vreodată măcar o iotă de fericire.
Cu excepţia unui răspuns.
Singura întrebare la care mi-am dorit un răspuns.
Ea este aleasa inimii mele?
Răspunsul naibii nu este "42", ci "da".
Fără îndoială, fără eschivare, "Da".
Şi pentru o singură săptămână. O singură săptămână în scurta mea existenţă tristă.
M-a făcut fericit.
- E un răspuns bun. - Prostii. Nu dorim să fii fericit,
ci am vrea să fii faimos. - Da.
- Ce-i cu încercarea asta "Este ea alesa inimii mele?" - Luaţi-i creierul!
Nu! Nu-mi luaţi creierul! Nu-mi luaţi creierul, şoarecilor!
- Nu am fost eu! - Ce crezi?
Sunt faimos.
Împuşcă-l! Repede! Împuşcă-l!
Ooo!
Mi se face rău.
Stânga! Dreapta! Stânga! Dreapta!
Urmaţi-mă.
şi stop!
Mulţumesc mult că m-aţi părăsit.
Deşi nu vă pot învinovăţi.
D-nule preşedinte, suntem aici pentru protecţia dvs.
- Mulţumesc, apreciez asta. - Salut.
Foc.
Nu! Nu!
Acum îmi dau seama de ce spune despre vogoni
că sunt cei mai proşti ţintaşi din întreaga galaxie.
Pentru numele lui Dumnezeu, opriţi-vă!
Opriţi focul.
Acum am o durere de cap.
- Marvin? - O, nu.
Plecaţi!
Să ne scoată cineva de aici!
Cum se conduce asta?
Avem nevoie de arma aceea.
Cum se dă drumu la nava asta?
Haide! Foc! Foc!
Foc. Foc.
Intră pe poartă! Trebuie să plecăm!
Aici suntem în siguranţă!
Stop!
Opriţi-vă! Sunt prea tânăr! Opriţi-vă!
O, mă simt aşa de abătut.
Mai degrabă aş muri.
Care-i rostul?
- Eşti bine? - Da.
Îmi pare rău de nava ta, Arthur.
- Marvin, ne-ai salvat vieţile. - Ştiu. Pe deplin, nu?
- Haide. - Care-i rostul.
Pentru că nu putem avea totul..
Poţi să o faci. Asta înseamnă că trebuie să-l întrebi.
Doar voi întreba.
Tocmai am fost informat de către unii din băieţi
că, din moment ce suntem aproape gata,
vom finaliza de construit Pământul.
Deci, putem pune înapoi exact aşa cum a fost atunci când ai plecat.
Doar dacă nu doreşti să mai faci vreo schimbare.
Ceva de care ar putea avea nevoie planeta.
Da. De mine.
Poftim? Nu.
Lasă aşa cum era înainte.
- Să mergem undeva. - Desigur. Ce ai în minte?
Ştiu un restaurant minunat la capătul universului.
Mi-e cam foame.
Humma deţine ceva ce e al meu.
- Sunt foarte confuz. - Nu-ţi fă griji, iubitule. Îl vei avea înapoi.
OK. Să facem o călătorie fantastică iubito.
Doar tu şi cu mine. Haide.
- Ţi-ai lua prosopul? - Da. De ce? Am nevoie de el?
- Întotdeauna. - OK.
Da, pentru că oricum nu plecam nicăieri fără minunatul meu prosop.
OK, ţineţi-vă bine.
- Pa! - Pa!
Pregătiţi-vă pentru începerea ciclului de viaţă.
în... 3... 2... 1...
Ce bineee!!!
Nu că i-ar păsa cuiva ce spun... dar restaurantul nu-i în partea cealaltă...
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro
SprijinÄ-ne Či sÄ devinÄ membru VIP pentru a elimina toate anunČurile www.OpenSubtitles.org